Николай Лилиев
Аз не извиках от вълнение…

chitanka.info

Аз не извиках от вълнение,

аз не заплаках от любов,

не паднах, майко, на колене,

когато твоят властен зов

прониза мойта бедна стряха

и озари безлюдний кът,

отгдето, безнадеждна, плаха,

душата сви по своя път.

Не знаех твоя мир ли любя

и твоята безбрежна шир,

но знаех, ако те изгубя,

че ти ще станеш мой кумир,

и тръгнах гузно сред тълпите,

безсилен да ги отрека,

и ето, плискат ме водите

на легендарната река!

Там Вардар пей, въздиша, стене,

огледал хиляди слънца,

и благославя дружно с мене,

родино, твоите деца,

които бурята целуна,

и митрольозата люля,

в прегръдката на нощ безлунна,

сред вледенените поля.

И тая песен вдъхновена

разнасят волни ветрове

низ твоята земя свещена,

която всички нас зове —

да мрем със светата надежда

на нашите свети деди,

че твоят бог ще се оглежда

на Вардар в бързите води.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.